Den här filmen är en fiktiv historia-
- baserad på ett verkligt, ouppklarat mysterium.
Namn, personer och motiv samt vissa avgörande händelser-
- är uppdiktade.
MAJ 1936
ANDRA VALOMGÅNGEN
Platsen är Paris.
Rösterna räknas och resultaten offentliggörs.
Antal lämnade röster: 13250.
Enskilda röster: Possoutrot: 6594.
Kommunisterna 1932: 797000.
1936: 1502000. En framgång på 705000.
Antal platser till den samlade högerflygeln:
1932: 204. 1936: 205. En framgång på en.
De radikala och mittersta vänsterflygeln:
1932: 223. 1936: 146.
En tillbakagång på 77.
Socialister utanför S.F.I. O: 1932: 77. 1936: 45.
Arsinoé, en penna. Jag har slut bläck.
S.F.I. O: 1932: 97. 1936: 146.
En framgång på 49.
Kommunisterna: 1932: 10. 1936: 72.
En framgång på 62.
I Parlamentet kommer Front Populaire att bilda fem grupper.
Radikala socialister: 106 medlemmar.
Fria vänstern: 26 medlemmar.
USR: 25 medlemmar.
Ja, han kommer här.
- Fiodor, det är till dig. - Jag kommer.
God morgon.
Jag hörde nyheterna.
Jag är på väg.
Jag måste gå, Arsinoé.
- Vi ses. Jag kommer nog hem sent. - Inte alltför sent, väl?
God morgon.
FRONT POPULAIRE HAR SEGRAT
- Har general Dobrynski kommit? - Ja, generalen.
- God morgon, Sergei Mikhailovich. - God morgon, Fiodor Alexandrovich.
Har du sett valresultatet?
Det är inte bra för oss.
Det är som man tar det.
Kommunisterna vägrar vara med i en regering. Det är Stalins order.
Minns ni Dimitrovs tal till Internationales sjätte kongress?
"Folk i demokratiska länder är inte redo att göra uppror."
- Och det har inte förändrats. - Är du säker?
Jag är övertygad om det. Tro vad ni vill-
- men Moskva tror att en revolution skulle försvaga Frankrike-
- och stärka högerflanken som har sympati för Hitler.
Ni har börjat att få en lite mer realistisk syn på saker och ting.
Världsrevolutionen är tills vidare...
Den är lagd på hyllan.
I så fall, skål för Stalin.
Om revolutionen bryter ut är det inte hans skull.
Jag behöver alltså inte frukta oroligheter på min fabrik?
Han är otroligt välinformerad.
Han har ännu inte förutsagt något som inte gått blivit av.
FRANKRIKE ÄR I STREJK
Strejken har brett ut sig till många branscher och helt förändrat Paris.
Vi kommer att kämpa in i det sista för våra krav-
- på ett fredligt och värdigt sätt. Är vi överens, kamrater?
Hurra för våra krav!
Kommer.
- God dag, jag bor en trappa upp. - Kom in, madame.
Jag fick det här av misstag. Det är till monsieur Voronin.
Tack så mycket.
- Dani? - Hon vill se tavlorna.
Den är fin. Vad är det för en marknad?
Den finns inte. Den är påhittad.
Jag målar ogärna utomhus. Jag gör skisser och sen målar jag här hemma.
Jag vågar inte sätta upp mitt staffli på gatan.
Folk i Paris är trevliga, men de stirrar och det tycker jag inte om.
Säg mig, min flicka... Vad gör den där damen?
Hon handlar. Och vad gör hon där?
Hon säljer sina varor.
- Vad heter du? - Danielle, men vi kallar henne Dani.
- Hon är blyg. - Det är normalt. Hon är härlig.
Jag vågar nästan inte fråga... Får jag måla en tavla av henne?
Hon kanske inte känner sig trygg här.
Hon ska inte på skolan i dag. Vill ni komma upp till oss?
Inte alls. Jag föredrar att se folk i deras egen miljö.
Vi skulle nog säga "i deras naturliga omgivningar".
- Är ni ryss? - Nej, jag är grek.
Min man är ryss.
Vi träffades på sanatorium. Han sårades i kriget.
Nu arbetar han för de ryska krigsveteranernas organisation.
Vi har varit gifta i 12 år, men vi har inte fått några barn.
Till min stora sorg.
Han har en son som har bott hos en farbror sen hans mor försvann.
Fiodor, min man, skriver brev till honom-
- men han kan inte besöka honom-
- och Sasha kan inte komma hit. Det är mitt liv i ett nötskal.
- Uppför hon sig? - Exemplariskt.
Jag är färdig för i dag.
- Får jag se? - Självklart.
- Fernande... - Ja, frun?
Om du ser några nya morötter, så var snäll och köp ett knippe.
Ni är verkligen duktig på att fånga likheten.
Mitt minne är främst...
- Visuellt. - Precis.
Kom med in.
Om det går bra vill jag gärna göra några fler skisser nån dag.
Då kan jag göra målningen där nere.
Om ni vill ha med henne ner kan vi avtala en tid.
Det är inte nödvändigt. Jag vill inte vara till besvär.
Jag har massor av tid.
Min man André och jag är båda lärare.
Han undervisar i historia på Pasteur, och jag på Victor-Duruy.
Vet ni vad jag undervisar i?
De klassiska språken. Det vill säga latin och grekiska.
Men klassisk grekiska. Det är långt från modern grekiska.
Inte helt. En del ord går igen. Till exempel tovima.
Jag följer inte med helt.
Det betyder "tribune" eller "steg". Även namnet på en grekisk tidning.
Jag uttalar det bema.
Nu är det jag som inte förstår.
- Vem är det? - Flickan som bor ovanpå.
Jag träffade hennes mor i dag. Hon är verkligen rar.
Hon lät mig teckna dottern. Tycker du om dem?
Vad tror du hon arbetar med? Hon undervisar i grekiska.
I klassiskt grekiska?
Men hennes accent förvirrar mig. Jag förstår ryska bättre.
- Träffade du hennes man också? - Nej, han var på ett möte.
Säkert nåt partimöte. Han är kommunist.
Jag såg honom läsa L'Humanité. Det är mitt jobb att veta allt.
- Besvärar det dig? - Jag varnar dig bara.
- Frågade hon om mig? - Nej.
Jo. Jag sa att du hade varit i den vita armén. Var det fel?
Jag döljer det inte. Är mannen också lärare?
Ja, i historia.
Intellektuella. De farligaste.
Är du rädd? Spionerar du på dem?
- Den här måste ni behålla. - Hur kan vi tacka er?
Genom att låta mig använda de andra skisserna till en målning.
- Gärna. En målning av vad? - Det vet jag inte ännu.
Är ni klar med det ni höll på med?
- Följ med ner och titta. - Nu?
Varför inte? Men jag tvivlar på att det faller er i smaken.
En ryss. N. Goncharova.
- Känner ni henne? - Nej, men jag kan läsa ryska.
Den här är av Picasso-
- men är inte signerad. Då hade vi inte haft råd med den.
- Tycker ni inte om den? - Jag förstår den inte.
Mina kommer ni att kunna förstå, men inte tycka om.
- Den är inte helt klar, men... - Den är verkligen levande.
Den mannen är densamme som mannen där borta.
Som sagt arbetar jag alltid med skisser.
Ni ska inte se på de där gamla sakerna.
Å andra sidan...
Det här är något nyare.
Intressant komposition.
Den här är äldre, men jag tycker verkligen om den.
Charmerande.
- Och så är det den här. - Den tycker Dani om.
Målar ni för skojs skull eller säljer ni tavlorna?
Jag har sålt lite till vänner, men även det kan vara svårt.
Jag vill gärna ställa ut, men det är så dyrt.
Det finns fler i nästa rum.
- Vilka vackra färger. - Man känner att det är vinter.
Ni fokuserar mycket på människor.
I Frankrike är annars landskapsmålning stort.
Fransmän är inte mycket för genretavlor.
Det stämmer.
Får jag presentera min man, Fiodor.
Det här är våra nya grannar, monsieur och madame Passard.
God dag.
Min fru berättade att ni är lärare. Jag är i det militära.
Jag jobbar för de ryska krigsveteranernas organisation.
Märkligt nog skulle ryssar uppskatta tavlan mer än fransmän.
Sant. Fransmän är inte så förtjusta i vardagsskildringar.
Och ryssarna tycker mindre om intellektuell konst.
Menar ni abstrakt konst?
Malevich, Kandinsky och Pevsner, är inte de ryssar?
Jo. Jag har hört talas om dem, men de har lämnat Ryssland.
- Monsieur Passard tycker om kubister. - Picasso, Braque, Juan Gris.
Picasso? Han är förfärlig. De andra känner jag inte till.
Kubismen har jag inte ens lust att förstå.
Ni låter som Stalin.
Jag är vit, men de röda är inte alla dumma.
Som röd tycker jag att allt med Ryssland är bra, med ett undantag.
Att en intellektuell i ett borgerligt samhälle avskyr akademisk konst-
- är en revolutionär handling som kan överses i ett socialistiskt land.
Din utläggning om marxismen är visst inte helt ortodox.
JUNI
Det är sant.
Precis. Det är en trevlig omväxling till bolsjevikisk konst.
Alla avantgardister, kubister och andra "- ister".
- Sovjetunionen tycker inte om dem. - För en gångs skull har de rätt.
Min man säger att många moderna konstnärer i Frankrike är ryssar.
Vår kommunistgranne ovanpå har en Picasso.
- Har du varit där uppe? - Ja, de är väldigt trevliga.
Jag håller på att måla deras dotter. Här är hon.
Var försiktig. De kanske spionerar på er.
Alla röda i Frankrike och Ryssland vet vem Fiodor är.
Han tar sig väl i akt?
Jag vet inte. Han verkar inte rädd.
Vilken ska jag välja?
Jag gillar den här. Man kan nästan känna gräset.
- Men jag tycker bättre om den här. - Motivet hittade jag på stranden.
Men de där baddräkterna är verkligen passé.
Jag tar den. Den ska hänga i min salong och göra reklam för dig.
Det är så svårt att hitta intressant konst-
- efter att konstvärlden har övertagits av bolsjevikerna.
Ursäkta, av Picasso och hans kumpaner.
- Vad ska du ha? - Jag vet inte.
- Det är för mycket. - Nej då.
REGERINGSSKIFTE
Albert Sarraut och hans ministrar-
- lämnar in sin avskedsansökan till presidenten.
Därefter bjuder presidenten in Léon Blum för att bilda ny regering.
Några timmar senare presenterar Blum sin regering-
- som för första gången innefattar tre kvinnliga ministrar.
Otroligt.
De röda har fått nationskänsla.
"Trikoloren vajar över republiken."
"Rouget de Lisle hyllas."
Där ser du. Jag hade rätt. Revolutionen är långt borta.
"Det skulle vara otänkbart att föra en politik-"
- "som med hoten från Hitler, sätter Frankrikes säkerhet på spel."
Vem skriver det? L'Humanité.
Gratulerar, patrioter. Det kommer ännu mer.
"Tiden är inte inne för att ta makten."
"Varje strejk har en avslutning."
Bravo, kamrat Thorez. Folkfadern har lärt upp dig väl.
- Hur vet du det? - Jag är välinformerad.
Sovjet lägger om sin politik. Det besvärar inte oss vita-
- men jag vill gärna höra hur våra grannar rättfärdigar den kovändningen.
- Vad tycker ni om strejkerna? - Vad jag tycker?
Mitt parti har inget med dem att göra.
Det är en spontan reaktion från arbetarklassens sida.
Men bifaller ni dem?
Det hör inte hit.
Strejkerna är en realitet som partiet måste förhålla sig till.
Det måste vara besvärande för er.
Oförutsedda händelser inträffar ofta, men då får politikerna anpassa sig.
Jag är helt överens.
Men reagerade ni inte själv, spontant som medborgare?
Jo, självklart. Jag var överraskad och avvaktande.
Inte trotsig?
Ingen sann kommunist motsätter sig de undertrycktas vilja.
Men jag var orolig över att se folk proklamera revolution i Frankrike.
Varför är ni kommunister mot en revolution?
Vi är mot en förhastad revolution som leder till undertryck-
- och släcker hoppets flamma som Front Populaire har tänt.
Då jag hörde att Trotskij hade sagt-
- att en allians med de radikala mot fascismen skulle vara idioti-
- insåg jag att hans sinne hade försvagats. Han är en idiot.
Han ser inte hur folkopinionen påverkas av fascism och nazism.
Vi kommunister vill förbrödras, inte bara med radikala och socialister-
- men med alla demokrater, med borgerliga, med katoliker...
- Och ortodoxa? - Ja, och protestanter.
Muslimer i kolonierna. Vitryssar.
- Också generaler? - Ja, nu då de har lagt ner vapnen.
Säg mig, var ni general under kriget?
Ja, i inbördeskriget. Jag var 22.
En general på 20 år? Det slår själve Napoleon.
Ja, men min karriär blev knappast lika lång som hans.
Hade jag anslutit mig till de röda kunde jag ha varit överstebefäl nu-
- som min kamrat Mikhail Nicolaivich Tukhachevski.
Jag lever i exil. En pappersvändare trots min bombastiska titel.
Jag var, och är, fortfarande i krig med de röda.
Vår ideologi är annorlunda, men ödet för oss ofta samman.
Tukhachevski, överstebefälet för fiendens här, är min gamle vän.
Min egen bror har tjänstgjort under honom.
Och ödet har gett er en röd granne i Frankrike.
Jag ska inte förneka att en del av mitt arbete går ut på-
- att förhindra sovjetagenter från att infiltrera oss.
Det är ingen hemlighet. Ert parti vet det utmärkt väl.
Men ändå händer ingenting. Vi intresserar inte längre Sovjet.
Vet ni vad Dimitrov sa förra året?
"För oss är vita armén som en loppa som hoppar 2000 km från en elefant."
Vår största uppgift är-
- att förhindra en upprepning av Sovjets bortförande av...
General Koutiepov. Men det kan inte bevisas att Sovjet...
Låt oss inte diskutera det. Faktum är att Koutiepov försvann.
Han var populär och beslutsam och därmed farlig.
Detsamma kan inte sägas om vår nuvarande förman-
- den harmlöse general Dobrynski.
JULI
DET SPANSKA UPPRORET
Överallt går arbetare, unga och kvinnor samman-
- för att slå ner upproret.
I Sierra de Guadarrama pågår strider mellan carlister och republikaner.
Upprorsmakarna försöker inta Madrid.
De angriper från nord och syd för att tvinga ner stan på knä.
Men arbetarnas milis stör fiendens planer.
De har befäst strategiska punkter på infartslederna till huvudstaden.
Hittar ni Dani på tavlan?
Ja, hon står där. Det är så likt. Tankfull medan andra barn leker.
Jag vill visa er något.
Strålande!
- Jag vet inte om det är likt. - Jo, det är väldigt likt.
- Hon ser sorgsen ut. - Nej, hon är bara tankfull.
Hon är väldigt inåtvänd. Känner ni till det ordet?
- På grekiska säger vi esostrephis. - Eso, inåt. Strepho, vänd.
För en gångs skull förstår jag modern grekiska.
Ni får den om ni vill ha den, men den passar nog inte till Picasson.
Jo då. Jag är väldigt glad för den.
Jag hänger den på hennes rum. Kom och se.
Jag hade tänkt hänga den här. Färgerna passar bra till rummet.
- Jag vill betala för den. - Det blir det inte tal om.
- Låt mig få ett vänskapspris. - Det är en gåva.
- Ni har lagt pengar på material. - Ni kan köpa en ram till den.
Låt oss få något att dricka.
Den spanska republiken måste räddas. Det är nu eller aldrig.
Annars kommer kriget hit också.
Vi vänsterorienterade borde inte bråka om Spanien.
Jag hoppas att era ryska vänner inte går in i kriget på Francos sida.
Jag vet inte. Jag har målat och inte hunnit läsa tidningarna.
Har er man inte sagt något?
Han?
Han är väldigt diskret. Vi diskuterar sällan politik.
Han har varit ute och rest mycket på sistone.
SEPTEMBER
Fredsdemonstrationen samlar folk i hundratusentals-
- som vill uttrycka sitt förakt för krig och sin tro på fred.
Ministerpresident Léon Blum håller tal.
Att önska fred är inte bara att stå inför en internationell kris-
- och klamra sig fast i desperation-
- för att förhindra mänskligheten från att törna ner i avgrunden.
Det är mer än det.
Det är att vilja främja alla medel och förutsättningar för fred.
NOVEMBER
Hej då.
Vi ses på torsdag.
Skickar du ett vykort?
Älskar dig. Fiodor.
JANUARI 1937
Alexei!
- Trevligt att se dig. - Är du i Paris?
Ja, jag arbetar som taxichaufför.
Arsinoé, det här är min kusin prins Alexei Tofimovich Cherepnin.
Trevligt att träffa dig.
Du slipper inte. Vill du äta lunch med oss?
Jag jobbar på dagen och kvällen-
- men jag skulle hellre göra något mer prestigefyllt.
Kan du inte anställa mig i den vita armén?
Beklagar.
Vår organisation har inte så mycket pengar.
Vi överlever tack vare skatterna vi tog med från Ryssland.
Men Dobrynski investerade fel, så kassan är nästan tom.
Att köra taxi är ett hederligt yrke och bättre än att vara pappersvändare.
Kanske skulle jag göra som en del vänner och sluta upp bakom Franco.
Franco? Det måste jag avråda. Han vill slåss för Franco.
Varför inte? Har du blivit kommunist?
Jag lever i ett land som i princip är kommunistiskt.
Jag är ansvarig för vår organisation.
Frankrike är emot de spanska nationalisterna-
- utan att officiellt hjälpa de röda.
Det finns folk i vår organisation som inte håller med mig.
Dobrynski bad mig vara Francos sekundant vid Salamanca.
Jag vägrade. Han böjde sig. Jag håller på att få makt över honom.
Det sägs att han snart avgår och att du ska överta hans post.
I så fall ska jag ge organisationen en ordentlig genomgång.
Jag ska plocka bort alla nostalgiska och revanschistiska stämningar.
Ska vi bara lämna vårt fädernesland i sticket?
Vad kan vi göra?
Du ska inte vara nervös.
Kommunism är en utopi och systemet kommer att falla isär inifrån.
Men till dess kommer bolsjevikerna att hålla på makten.
Jag ser tecken på att de håller på att bli trötta.
Eller också har de blivit klokare. De har gett upp världsrevolutionen.
Du är väl inte så naiv att du tror på vad de säger?
Men de säger det ju inte.
Läste du L'Echo de Paris förra veckan?
Om ordern från partiet om att mörda alla officerare på den stora kvällen?
"Den stora kvällen." Ja, den är bra. Gick du på det?
Det var ett skämt iscensatt av militarister och Corvignolles-agenter.
Närmare bestämt Cagoules militära falang. Har du hört talas om den?
Du verkar välinformerad. Vem har berättat det?
Jag uppger aldrig mina källor.
Och hur kan du veta att jag inte är medlem i Cagoule?
Vore du det skulle du inte berätta det.
Var inte så säker. Det kan vara klokare att tala sanning än att ljuga.
Då tror inte folk på en. Tror du inte på mig?
Nej.
Det gör du rätt i.
Jag måste gå. Arbetet kallar.
Tusen tack för lunchen.
Arsinoé.
På återseende.
Fiodor.
Vi ses snart igen.
Din kusin är nyfiken.
Det är normalt. Han förhörde sig bara.
Jag har ett överdrivet rykte om att vara allvetande.
Jag kan lägga ut villospår.
Men inte åt honom. Han är för sympatisk. Jag tycker synd om honom.
- Han verkade glad. - Han har värdighet.
Han trivs inte i exil. Det är tur att han kan köra bil.
Det är ett förödmjukande arbete för en prins.
Men ryssarna begär förödmjukelse. Det gör inte jag.
Jag har gudskelov inte förödmjukat mig.
Jag ger inte heller order. Jag drar i trådarna.
Vad för trådar? Jag förstår vad du menar, men hur gör du?
Det är en yrkeshemlighet.
En statshemlighet till och med.
Kan du inte bestämma dig?
Vad är det?
Inget.
Jag tänker på det jag sa på restaurangen.
Din kusin var inte nyfiken.
Du var pratsam.
Jag kunde ha fattat mig kort.
Han har inget sinne för humor, men han är en trevlig kille.
När vi är med andra lär jag mig saker om dig som du aldrig har berättat.
Vad för nåt?
Till exempel att du vägrade delta i konferensen i Spanien.
Berättade jag inte det?
Det gjorde jag kanske inte.
Jag trodde inte att du brydde dig. Jag berättar inte allt för dig.
Du berättar mer för andra. Till och med grannarna, kommunisterna.
Vi vita och röda lever för politik. Du har ju din konst.
Jag intresserar mig också för politik.
Därför översätter jag när vi pratar ryska.
Tack.
Du diskuterar politik med mig, men inte din egen politik.
- Jag har ingen politik. - Har du inga statshemligheter?
- Jo, men resten... - Det berättar du inte om.
Jag får höra det från andra.
- Vad har du hört? - Att du vägrade åka till Spanien.
Jag trodde inte att det skulle intressera dig.
Jag har sagt det förr och nu säger jag det igen.
Du ska inte avgöra vad som intresserar mig och vad som inte gör det.
Du anförtror dig hellre till främlingar än till din egen fru.
Ja, självklart.
Vill du att jag ska berätta allt för dig?
Vill du höra allt som jag kan berätta för dig?
Nej, jag överdriver.
Men i dag ska jag berätta något jag aldrig har nämnt förut.
Du blir kanske arg. Vi har aldrig sagt ett ont ord mot varandra.
Du vet att jag älskar dig. Jag älskar dig som du är.
Jag älskar dina kvaliteter och dina svagheter, som alla har.
Det enda som besvärar mig med dig och skjuter bort mig från dig-
- är att du försöker rättfärdiga din...
Förtegenhet?
Så heter det visst.
Ja. Det är ju inte lögner eller förtiganden, men inför mig-
- behandlar du statshemligheter som vanliga vardagsupplysningar.
Ja, kanske.
Men det är bara för att jag inte vill ljuga för dig.
Tidigare sa du att du alltid sa sanningen.
Det var bara på skoj.
Mitt yrke kan man eufemistiskt... Känner du till det ordet?
Ja, det är grekiska. Det betyder "förmildrande".
Mitt yrke kan man eufemistiskt kalla "underrättelse" eller "spionage".
Och det är svårt att skilja på om något är förtroligt eller ej.
Därför kan jag inte alltid vara ärlig om harmlösa saker.
- Du tycker väl att jag slingrar mig. - Nej, jag lyssnar.
Hur kan jag säga det enklare?
Jag har tystnadsplikt.
Vissa ämnen uttalar jag mig inte om och därmed undviker jag att ljuga.
Med mindre förtroliga ämnen brukar jag berätta små vita lögner.
Det besvärar mig inte när det gäller andra, men inför dig-
- vill jag och försöker alltid vara fullständigt uppriktig.
APRIL
Varför stänger du? Låt oss få in lite vårluft.
- Inte nu. Jag fryser. - Du har ju på dig koftan.
Jag tror jag har feber. Jag måste nog ta temperaturen.
- Jag tror att du har magrat. - Det gör jag alltid på våren.
Det är mer än normalt.
Du borde gå till läkaren.
Jag hittar inget fel på dig, men febern gör mig bekymrad.
- Ni bör vidta förhållningsregler. - Vilka förhållningsregler?
God kväll.
Vad sa läkaren?
Jag mår bättre, men är fortfarande svag och mottaglig för smitta.
Vi får hålla ett öga på dig. Gav han dig något stärkande?
Han sa att vi borde flytta på landet. Ett soligt område utanför Paris.
Förstäderna?
Det är antingen lågstatus och uselt eller svindyrt.
Boris har ett hus i Maisons-Lafitte som står tomt.
Han ska rusta upp det, men han har varken tid eller pengar.
- Går det att bo i? - För oss? Ja, kanske.
God dag.
- God dag, min kära. - Har ni haft en trevlig tur?
Tjusig vinterträdgård.
- Den är lite förfallet. - Men glaset faller inte ut.
Kom in.
Taket läcker. Det är därför det står baljor här.
Ett bra ställe att måla.
- Sovrummen är ovanpå. - Vi går upp senare.
Här är köket.
Det finns gas och vatten. Man sätter bara på det.
Tycker ni om det?
Det är så vackert. Som i en saga.
Men jag vet inte om vi kan ta emot det.
- Tycker ni om det? - Ja, naturligtvis, men...
Inga "men". Säg ja, annars blir vi förnärmade.
Ni kan bo här i två år. Eller tre, om ni vill.
Jag hade tänkt bygga om det till stuteri, men inte just nu.
Då flyttar vi ut från Paris.
Du får den hyra vi betalar nu, men det är ju löjligt lite.
Så löjligt lite att du inte behöver betala.
Ni gör mig en tjänst.
Att ni bor här betyder mer för mig än hyra.
Ett hus ska aldrig stå tomt.
MAJ
God dag, min kära.
Vad ni har inrättat er fint. Möblerna passar verkligen bra.
Känner du dig inte isolerad? Har du inte tråkigt?
- Folk kan ju komma på besök. - Det är inte alla som har bil.
Tågstationen ligger inte långt härifrån.
Dessutom är jag alldeles uppslukad av mina tavlor.
- Det är verkligen fint. - Tack.
Det finns många vackra ställen på egendomen.
Fiodor. Det liknar honom på pricken.
Som du kan förstå-
- så saknar jag inte folk. Med undantag för vänner som dig.
Men Fiodor är bortrest så mycket nu för tiden.
Han har setts i Berlin.
I Berlin? När då?
För en tid sedan. I november.
Är du säker på att det var Berlin?
Min svåger lgor såg honom. Han bor i stan.
Ja, det vet jag. Pratade han med honom?
Nej. Han såg honom genom rutan på ett kafé.
Det kan inte ha varit han.
Han stannade upp för att prata med nån på gatan utanför kaféet.
Han kände igen honom.
I november var Fiodor i Bryssel. Han skickade ett vykort.
Bryssel ligger på vägen till Berlin.
Ursäkta, jag pratar för mycket. Jag har gjort dig ledsen över det.
Min svåger kan ha misstagit sig.
Fiodor får åka till Berlin utan att meddela mig.
Han är väldigt diskret när det gäller hans arbete.
Han måste vara hemlighetsfull.
Han gjorde inget ovanligt. Och det talar till hans fördel.
Till hans fördel? Vad menar du med det?
Jag tycker inte om att säga det, men det florerar vissa rykten.
- Vilka rykten? - Att han är kommunistsympatisör.
Det är ju löjligt. Han pratar med de röda för att få upplysningar.
Självklart har du rätt.
Men folk i ryssmiljöer ser ju spioner överallt.
Och när Fiodor ses gå in i ett ministerium i Berlin...
Det var nån byggnad med ett ändlöst tysk namn.
Men det kan faktiskt hjälpa till att skingra ryktena.
Speciellt då en del officerare är arga över att han inte åkte till Salamanca.
Det var för att undvika att förnärma de franska myndigheter som hatar oss.
Jag vet.
Boris jobbar nu, men pratar fortfarande med gamla kamrater.
Och de har svårt att hålla tyst.
De säger att Dobrynski snart kommer att dra sig tillbaka-
- och att Fiodor blir hans efterträdare.
Det väcker nog en del avundsjuka.
JUNI
Har du sett min väska? Där är den ju.
Jag åker till Belgien ett par dar.
- Som i november? - Ja, till Bryssel.
- Och efteråt? - Då kommer jag hem.
Via Berlin?
- Vem har sagt det? - Det har Maguy.
Vem har sagt det till henne? Bara Dobrynski och jag visste det.
- Hennes svåger såg dig. - Då kunde han ha hälsat.
Du pratade med nån, och efteråt gick du in på ett ministerium.
- Vilket? - Det visste hon inte.
Var det allt?
- Du verkar upprörd. - Det var ett topphemligt uppdrag.
- Också för din fru? - Och alla andra.
- De vet redan. - Inte fel människor, hoppas jag.
Jag måste säga till Boris att be sin fru hålla tyst.
Den här gången kan du inte säga att jag inte anförtror mig till dig.
- Låt mig förklara. - Nej, det är ju en hemlighet.
Jag berättar inte allt.
Organisationen behöver pengar. Kassan är nästan halvtom.
Vi fick hjälp av några tyska företag, men under nazisternas regim-
- ska pengatransaktioner godkännas, och det var det jag ansökte om.
Frankrike får inte tro att vi står i ledband med nazisterna.
Det kan man ju skratta åt.
Det tycker jag inte. Vänstern har makten här.
Maguy berättade en annan sak. Man tror att du är kommunistspion.
Nu är det jag som måste skratta.
Kalla mig då dubbelagent eller trippelagent.
Jag arbetar bara för att stötta veteraner från den vita armén.
Det är inte lätt. Man ska stå på god fot med båda sidor.
Jag är soldat. Jag lärde mig luras i fält.
Det är som att spela schack när man måste dölja sina drag.
Det är mindre ädelt än krigstjänst, men inte förödmjukande.
Jag är ingen lakej som taxichaufförer och försäljare är.
Jag står inte i världens rampljus, men har en bra position i kulissen.
Därifrån har jag en bättre insyn i vad som händer i regeringar-
- än journalister, för vilka det är ett levebröd.
Liksom dem, eller mer än dem, så nöjer jag mig inte med att observera.
Jag handlar. Kanske indirekt-
- men de upplysningar jag utväxlar med folk som har stort inflytande-
- kan vara helt avgörande.
Tror du att jag har mist förståndet?
När jag tänker på den makt jag har...
Ja, jag har makt.
...så blir jag svimfärdig.
Jag har ett större ansvar än den käre Dobrynski föreställer sig.
Jag fattar beslut som påverkar maktbalansen-
- i Europa och på världsplan.
Tror du att jag överdriver? Knappast.
Häromdagen pratade jag...
...med en ämbetsman från en av våra grannstater.
Jag undvek instinktivt en annars oskyldig fråga-
- för jag kände att hans svar hade stor betydelse för hans regering.
Vilken betydelse vet jag inte-
- men jag kände att han manipulerade mig, så jag undvek den-
- med fara för att riskera mitt uppdrag.
Jag har sagt nog.
Jag har aldrig förr sett dig så upprymd.
Berätta bara om det lättar ditt hjärta.
Kan du förlåta mig? Jag lyssnade bara med ett halvt öra.
Jag vill helst inte veta för mycket.
Jag vet att ditt arbete är farligt.
Jag är bekymrad för dig, men jag vill helst inte tänka på det.
Du skulle också vara i fara om du visste för mycket.
- Vem skulle veta att jag visste? - Det skulle nog komma ut.
Du skulle få en oskyldig fråga-
- och skulle svara helt oskyldigt, men avslöja mindre oskyldiga detaljer.
- Vem skulle fråga mig? - Vem som helst.
- Dina kommunistvänner. - De är inte spioner.
Inte som så, men de kan föra det vidare till mindre oskyldiga öron.
- Jag berättar inte för dem om Berlin. - Det hoppas jag inte heller.
Och inte heller att du inte ville hjälpa Franco.
Det vet alla redan.
Och jag vill fortsätta träffa dem. Jag bjuder hit Jeanine på torsdag.
På tåget läste jag en intervju med Maurice Thorez.
"Vi älskar Frankrike. Vi tror innerligt på fred och avtal."
"I ljuset av händelserna i Spanien motsätter vi oss utsikten om"-
- "två politiska block i konstant strid med varandra."
"Kommunistpartiet grundlade Front Populaire"-
- "med syfte att samla arbetar- och medelklassen."
Där ser du.
Det är fascisterna som vill ha krig, inte vi.
Håller du inte med?
Jo, jag tror dig.
Gör din man också det?
Han menar...
Jag vet faktiskt inte. Vi diskuterar sällan politik.
Han tror visst inte mycket på "den röda faran".
Han tror att Stalin har gett upp tanken på en världsrevolution-
- och att de franska kommunisterna lyder hans minsta vink.
Strunt. Det är högersnack.
Världen har en ögonbindel, men Stalin ser klart och det gör vi också.
Vi tycker att revolutionen kan vänta. Just nu ska fascismen bekämpas-
- och vi behöver allas hjälp. Du verkar disträ. Håller du inte med?
Ursäkta. Jag lyssnade.
Jag kom bara att tänka på något irrelevant.
Fortsätt, jag lyssnar. Det är väldigt spännande.
André är överlycklig.
Picasso har smyckat den spanska paviljongen på Världsutställningen.
En stor målning som visar en bombning av en spansk by.
Han gläds över att se en stor konstnär-
- engagera sig i kampen mot fascismen.
Världsutställningen i Paris har på allvar kommit i gång.
Tysklands paviljong invigs av utvecklingsminister Schacht.
Jag hoppas att Tysklands deltagande i denna utställning-
- kommer att stärka bandet mellan våra två nationer.
Sovjetunionens paviljong invigs av herr Hirschfeld-
- den sovjetiske chargé d'affaires.
På plats finns även inrikesminister Dormoy, undervisningsminister Zay-
- och statsminister Chautemps.
Den spanska paviljongen pryds av ett verk av kubisten Pablo Picasso-
- som har inspirerats av bombningen av Guernica.
Moskva, 12 juni.
Tukhachevski och sju generaler dömda till avrättning i kväll
- Du kände Tukhachevski. - Ja, vi var meniga ihop.
Under revolutionen gick han över till fienden. Men jag respekterade honom.
Han var en kompromisslös man.
- Tror du att anklagelserna var falska? - Naturligtvis.
En sån man skulle aldrig gå i förbund med nazisterna.
Han eliminerades inte av personliga orsaker. Han var krigsgalen.
Han ville angripa Hitler innan han kunde återuppbygga sin här.
- Är Stalin då pacifist? - För ögonblicket, ja.
- Han vill inte angripa någon. - Är du säker?
Jag är övertygad. Han känner sig inte stark ännu.
Varför är franska kommunister så våldsamt emot pacifister som Emery?
För att situationen ser annorlunda ut sett från Paris än från Moskva.
Stalin vill inte föra krig, men vill gärna att andra gör det.
Han hjälper väst, om väst går i krig först.
Men jag kan slå vad om att han inte startar krig själv.
Varför skickar han då frivilliga och plan till Spanien?
För att fascisterna och nazisterna tog initiativet.
Men också för att Spanien inte betyder nåt för Italien, Tyskland och Sovjet.
Det är ett slags träningsrunda, där man känner på fienden-
- och struntar i vem som vinner.
Jag tror att det är en skenmanöver som ska föra väst bakom ljuset.
- Med vilket syfte? - Att dölja hans egentliga plan.
Som är?
Det är inte lätt att veta.
Där lurade du mig. Du vet inte mer än jag gör.
- Jo. Jag berättar sanningen. - Nej, du komplicerar saker och ting.
- Jag hoppas att du tycker om det. - Du kommer att älska det.
- Vad kallas det? - Yanista.
SEPTEMBER
- Är du inte hungrig? - Inte speciellt.
- Jag måste nog gå till läkaren igen. - Han säger ju bara samma sak.
Jag tror att du ska prata med en specialist. Jag hör mig för.
Jag litar inte på franska läkare.
Frankrike ligger efter när det gäller hälsa.
- Tycker du vi ska åka till Amerika? - Nej, jag tänker på ett annat land.
- Kan du gissa vilket? - Inte Tyskland, väl?
Nej, Ryssland.
Ryssland. Sovjetunionen, om du vill.
Ryssarna ligger längre fram när det gäller hälsa än Amerika.
Min son läser till läkare där borta.
Men hur skulle jag ta mig dit?
- Hur skulle jag komma in? - Jag skulle följa med dig.
Då skulle chanserna vara ännu mindre. Vad är det för idé?
Den är inte så tokig. Deras politik har förändrats.
Inte när det gäller dig. Stalin avrättar alla generaler.
- De döda måste ju ersättas. - Det är inget att skämta om.
Jag skämtar inte. Du vill kanske inte det?
- Du är galen. - Det är folk överallt. Även i Sovjet.
Precis därför släpper de in mig. Jag vet det från en pålitlig källa.
- Vad har du hört? - Specifika saker.
Saker som blir ännu mer specifika.
Men även om de accepterar dig, skulle inte du acceptera dem.
- I krig skulle du inte byta sida. - Jo, det skulle jag.
I händelse av krig är jag tvungen att vara på Frankrikes sida-
- och det skulle Sovjet också. De kan inte förbli neutrala.
Du tror väl inte att jag skulle slåss för Hitler?
Jag tycker inte om tyskarna. Jag har ingen tillit till dem.
Till skillnad från Dobrynski som tror att de skulle hjälpa oss.
De struntar i oss.
De tycker om oss lika lite som Sovjet fruktar oss-
- och det är inte mycket.
De skulle ha gett oss välbehövligt ekonomiskt stöd-
- om vi hade gjort dem vissa tjänster-
- på spionageområdets mest nedriga nivå.
Men vi avböjde. Jag avböjde i alla fall.
Minns du då jag pratade med tyske spionchefen, Heydrich, i Berlin?
Vet du vad jag vägrade ge honom?
Upplysningar om min vän Tukhachevski-
- som jag i hemlighet mötte då han skulle på Englands kungs begravning.
Han var inte så meddelsam, men gav mig vissa indikationer.
Gestapo måste ha fått nys om vårt möte-
- för Heydrich frågade rakt ut om det.
Jag svarade undvikande.
Han gav mig en iskall blick och så lämnade vi det.
Deras ekonomiska stöd får vi titta i stjärnorna efter.
Vad skulle Heydrich använda upplysningarna till?
Tyskarna ville väl kompromettera den röda arméns överstebefäl-
- då de visste att Stalin hade ett horn i sidan på honom.
Jag tyckte inte om hans arrogans. Jag tycker inte om nazisterna.
Jag tycker inte om deras vulgära sjaskighet.
Om jag ska välja sida, väljer jag aldrig hunnerna.
Jag är ryss. Om jag ska strida, blir det för mitt eget land.
Gråter du, söta Arsinoé?
Jag gråter inte.
Du anar inte hur glad jag är.
Det var min största fruktan att du skulle vara nazist.
- Har dina röda vänner omvänt dig? - Jag älskar dig!
Om jag skulle välja, skulle jag inte tveka.
De har inte omvänt mig.
Men efter att ha bott så nära inpå dem, har det gått upp för mig-
- att de är goda människor som uppriktigt önskar fred.
Ja, de är uppriktiga, men godtrogna.
Du då?
Är inte du också godtrogen? Är det inte för bra för att vara sant?
Kanske jag är godtrogen, men...
...den risken måste jag ta.
Om jag själv ska säga det, så har jag alltid haft en näsa för-
- att skilja på det som är sant och det som är falskt.
Hör här, vad jag har blivit erbjuden. Jag tror det är uppriktigt.
Jag har erbjudits...
Och erbjudandet kommer inte från någon låg ämbetsman.
Jag har all anledning att tro att det kommer från högre ort.
Faktiskt från allra högsta ort.
Du ler? Du behöver inte tro mig.
Vad går erbjudandet ut på?
Jag skulle bli återinsatt i armén med titeln general.
Min kommentar om utrensningarna var inte menat som ett dåligt skämt.
Den röda armén saknar erfarna officerare.
Det finns inte fler i Ryssland, så de måste leta på andra ställen.
De erbjuder mig att leda en officersskola. Det skulle vara fint.
Det enda som kan hindra mig från att säga ja...
Ja, det är du.
Jag? Jag är fortfarande omtumlad.
Låt mig tänka över det.
Jag har inget att invända om erbjudandet är uppriktigt.
Det hoppas jag få bevis för snart.
Men livet i Ryssland kommer att vända upp och ner på dina vanor.
Jag har inga vanor. Du är min enda vana.
Bara jag är med dig.
Det blir inget dåligt liv.
Vi skulle vara rikare i Sovjet än vi var i Paris.
Chockerande nog finns det en överklass i Sovjet, och den blir vi en del av.
Jag vill ha en bra lön och ett fint hus vid Svarta havet-
- där klimatet är som på Rivieran. Kan du tänka dig det?
Jag vet inte.
Att kasta sig in i Sovjetunionens armé låter farligt. Det gör mig rädd.
Är det inte farligt att stanna i Frankrike?
Din hälsa står på spel och det lurar andra faror.
Jag är en vagel i ögat på många.
Sovjet, nazisterna, fascisterna och framför allt den franska regeringen.
Jag kan bli arresterad, bortförd eller mördad när som helst.
Jag skulle känna mig tryggare i Ryssland.
Stackars Tukhachevski fick det han förtjänade.
Han försökte trotsa sin ledare och det straffade sig.
Jag vill bara vara en ämbetsman som tjänar sitt land mot dess fiender.
BOMBATTENTAT I PARIS
På Rue de Presbourg-
- blev arbetsgivarförbundets byggnad lagd i ruiner av en bomb.
Några hundra meter därifrån, på Rue Boissière-
- exploderade en annan bomb i metallindustrins högkvarter.
Två poliser dog vid explosionerna.
Jag hade tänkt att ta den här på söndag kväll.
Perfekt.
- Och på cocktailpartyt på onsdag? - Jag har inget att ta på mig.
Få en klänning uppsydd. Beställ den på lördag, så är den klar onsdag.
- Då måste vi vara i Paris i fyra dar. - Har du nåt emot det?
Nej, jag kan gå i butiker och besöka några vänner.
Vem annan än kommunisterna skulle ligga bakom bomberna?
Det är för lätt att skylla på högern.
Maurras säger att det är regeringen-
- som vill svärta ner fascisterna och kommunisterna på en gång.
Det är för machiavelliskt.
Jag tycker inte om Blum, men jag tror inte det om honom.
- Vad tror ni, generalen? - Ingenting.
Jag är varken polis eller profet.
Men jag tycker att journalister verkar föra fram sina egna teorier-
- framför fakta.
- Jag är journalist. - Det vet jag. Hos Candide.
Jean Rochereau. Trevligt att träffas.
Var ska vi leta efter fakta? Har ni nån aning om det?
- Inte alls. - Det stannar mellan oss.
Det vet jag, men som sagt spår jag inte i kaffesump.
Trevligt, Olga lvanovna.
- God dag, Sergei Mikhailovich. - God dag, Fiodor Alexandrovich.
Det är ett stort nöje för min fru och mig att vara här.
Det gör ont.
Den ser inte svullen ut.
- Gör det ont när jag trycker? - Ja, det skär som knivar.
Du har kanske klämt en nerv.
Jag hämtar smärtstillande. En god natts sömn kommer att göra gott.
Är inte klänningen klar?
Ni sa sen förmiddag.
Klockan två då. Hej då.
Klockan två är för sent. Jag har några viktiga samtal efter lunch.
Nu äter vi så släpper jag av dig efteråt.
Madame Voronine?
Ursäkta att vi är tidiga, men jag var i närheten.
Min fru har ont i en fot och kan inte gå så långt själv.
- Vi väntar. - Det tar nog en timme.
- Det gör inget. - Tack.
Nu tar jag hand om mina samtal och så är jag tillbaka om en timme.
Det vill säga en dryg timme.
Vi ses.
Är klänningen klar?
Jag väntar fortfarande.
Frun, den är klar att provas.
Du är bedårande.
- Då behåller jag den på. - Vi tar bort trådarna.
Hatten passar bra till klänningen. Kanske skor?
- Jag tycker om de här. - De är lite slitna.
Min fot gör för ont för att prova skor.
Du hinner vila dig på hotellet. Cocktailpartyt är klockan fem-
- men jag vill gärna vara tidig som representant för organisationen.
De andra generalerna är utomlands.
- Kommer inte Dobrynski? - Nej, det tvivlar jag på.
Han har fullt upp i dag.
Officerarna från Bryssel är här.
Piotr Pavlovich. Alexandre Alexandrovich.
Jag uppskattar verkligen att ni har kommit hit från Bryssel.
- Får vi träffa general Dobrynski? - Han kan nog tyvärr inte komma.
Och om han kommer blir det först efter åtta.
Det var synd. Vi ska hinna med ett tåg.
Men han bor i närheten. Vill ni hälsa på hans fru?
- Följer du med till madame Dobrinsky? - Tar det länge?
Det blir ett kort besök. Herrarna från Bryssel ska ta ett tåg.
Då stannar jag nog hellre här.
Jag hoppas att du inte tycker att det tog för lång tid.
- Följer du med hem? - Ja, om det går bra för dig.
Jag följer med. Min adjutant tar hand om de sista gästerna.
Vad är det?
Jag är rädd för att jag har försatt mig i en knipa.
- När? - I eftermiddag.
Men vi var ju tillsammans. Vad kan du ha gjort?
Jag borde inte berätta det för dig, men nån kan ju fråga dig om det.
- Fråga mig om vad? - Om hur vi tillbringade dagen.
Jag vet utmärkt väl hur vi tillbringade den.
Det är evigheter sen jag hade en hel dag tillsammans med dig.
Det var en underbar dag. Den ska inget spoliera.
Men olyckligtvis...
Vad är det?
Jag är rädd för att Dobrynski är försvunnen.
Vad menar du med det?
Spårlöst försvunnen. Jag vet inte var han är.
- Var han inte hemma? - Nej, han skulle göra något hela dan.
Jag fruktar att han har blivit kidnappad.
Hur vet du det? Vi såg ju honom inte i dag.
Träffade du honom då jag var hos sömmerskan?
- Var? - I närheten.
Dök han upp?
Blev han kidnappad framför ögonen på dig? Som Kutiepov?
Kutiepov? Ja, precis. Han steg in i en bil som åkte iväg.
- Lät du den bara åka? - Jag kunde inte springa ikapp den.
Men du lät honom stiga in? Du som är så påpasslig?
- Vem satt i bilen? - Två tyskar.
- Hade du inte brutit med dem? - De var inte riktiga tyskar.
Så det var alltså ryssar. Från Sovjet.
Dina nya överordnade.
Och stackars Dobrynski som litade på dig, gick i en fälla.
Jag blev själv dragen vid näsan.
Svär du på det? Svär du vid din sons liv?
Jag vägrar svära vid en oskyldig persons liv.
Det gör väl inget om du är oskyldig.
Jag är inte fullständigt oskyldig. Jag var oförsiktig. Låt mig förklara.
Det kan du bespara dig.
Det angår bara dig och ditt samvete. Jag är ingen biktfader.
Men en sak säger jag dig. Du säger att du har brutit med nazisterna-
- men jag ska inte ha hjälp från nån bolsjevik-
- som uppträder så uselt.
Jag vägrar betala för hjälpen med livet på en man du har förrått.
Jag dör hellre här...
...och ser mina lungor och ben ruttna upp...
...än behandlas där borta mot att betala ett sånt pris.
Jag tror att du blev lurad, trots att du är så smart.
Jag kan förstå, men inte förlåta dig, om du förrådde honom för min skull.
Som jag sa, angår det bara dig och ditt samvete.
Men jag vägrar att njuta av brotten.
Förvänta dig inte att jag nånsin sätter min fot i Ryssland.
Vår dröm är ändå död. Låt mig förklara.
- Det kan du bespara dig. - Säg mig en sak.
Kom nån in i väntrummet medan du väntade på klänningen?
Nej. Inte under hela tiden du var där.
Bortsett från sömmerskan som gick förbi för att hämta nånting.
Men hon tittade inte ens på mig.
Jag ska nog låta bli att säga att du var ute på stan. Blir det bra?
- Men... - Vad?
Jag förstår det inte. Du sa att du skulle komma tillbaka snabbt.
Nej, du skulle vänta en timme.
- En timme är inte länge. - Länge nog. Låt mig förklara.
Dobrynski skulle träffa en man och få ett konvolut. Han bad mig följa med.
Då du skulle till sömmerskan, föreslog jag en park-
- som ligger mitt emellan sömmerskan och Dobrynskis hus.
Du hade inte behövt följa med mig dit.
Jag hade lovat dig det. Mötet avtalades i går.
En så viktig sak hade jag haft förståelse för.
Det var inte så viktigt och jag ville ju gärna.
Ja, för det gav dig ett bra alibi.
Vad skulle jag göra med ett alibi? Tro på mig. Låt mig förklara.
Förklara. Jag säger inte ett ord till.
Jag tog tunnelbanan och mötte honom på La Muette-stationen.
Det tog knappt fem minuter att gå till parken.
Vi mötte mellanmannen som väntade i en Panhard med chaufför.
Tysken sa att mannen med konvolutet-
- ville träffas i Boulogne-skogen tre minuters åktur därifrån.
Jag ville inte verka misstänksam, för då skulle det gå i stöpet.
Och Dobrynski verkade ha full tillit till den elegante tysken-
- och klev in i framsätet.
Jag tog i bakdörren, men den var låst.
Tysken sa att han skulle öppna den inifrån.
Chauffören hade nu startat motorn, men det är ganska normalt.
Tysken gick runt bilen, satte sig i baksätet och smällde igen dörren.
Han lutade sig fram, som för att öppna dörren åt mig-
- men i samma ögonblick åkte bilen iväg.
Vem skulle ni träffa?
Sa jag inte det?
En agent för en antinazistisk tysk företagsledare.
Han skulle lämna konvolutet på en bänk.
När vi kom, skulle han resa sig och gå, och vi skulle ta konvolutet.
Det skulle ta högst tio minuter.
Tunnelbanan fram och tillbaka tog 30-40 minuter.
Att gå till parken, tolv minuter. Tio minuter att ta konvolutet.
40 plus 12 plus 10 blir 62. Lite drygt en timme, högst.
Varifrån kom den falske tysken?
Han var ingen falsk tysk. Det var överste von Nüssdorf.
Före detta militärattaché, avskedad av politiska orsaker.
Han kan omöjligen arbeta för nazisterna.
Vad skulle de få ut av det?
Vad ryssarna skulle få ut av det?
Det förstår jag inte heller. Det var därför jag inte var misstänksam.
En Kutiepov igen? Det är ju idioti.
Det är som i schack. De dummaste dragen är svårast att övervinna.
Alla kan förlora till en nybörjare.
Som jag. Minns du det?
Men de är inga nybörjare.
Vilket hot utgjorde stackars Dobrynski?
Det kanske inte var nån kidnappning. Dobrynski ville kanske bort från dig.
Det är inte hans stil.
Sovjet låg bakom.
Men varför? Det är obegripligt.
Skulle han säga att han drog sig tillbaka till ett paradis i Sovjet?
Det skulle han aldrig säga, inte ens under tortyr.
Ska de ersätta honom med en dubbelgångare?
Ska de skapa en falsk general och fota och filma honom?
Det är lätt. Det finns många duktiga ryska skådespelare.
Då håller de presskonferens och så är det i land.
- Och du ler. - För att det är groteskt.
Lika groteskt som kidnappandet. Skulle jag delta i sånt?
Det är så lågt att jag aldrig hade trott att det var möjligt.
Den lilla smula tvivel jag hade på vägen dit, ignorerade jag.
Jag var inte på min vakt. Inte mer än normalt.
Men jag begick ett oförlåtligt fel.
Jag tänkte: "Det sker, det som sker." Så får man aldrig säga.
Dobrynski irriterade mig, bl.a. Med sina tyskvänliga åsikter.
Jag skäms över det, men jag tänkte ofta:
"Fan ta honom. Hoppas han blir sjuk och dör."
"Då slipper vi honom."
Det är hemska tankar, men bara tankar.
Såna tankar har väl alla.
Med undantag för dig. Du är en ängel.
Du misstar dig.
Ibland tänker jag...
Jag tänkte det då Dobrynski och jag gick från tunnelbanan i dag.
På väg över gatan höll han på att bli påkörd.
Jag stoppade honom, men tänkte: "Det var nära."
"Där hade jag kunnat bli av med honom."
- Förargar det dig? - Nej. Jag förstår dig.
- Men det är inte poängen. - Det finns ingen poäng.
Jag kan inte se nån mening i att kidnappa Dobrynski.
Mitt storhetsvansinne är inte helt obefogat.
Jag var ett större hot än han. Är det mig de vill kompromettera?
Jag vet sånt som alla önskar att jag inte visste. Och vem är då "de"?
Kalla mig paranoid, men det är nån högt uppe i systemet.
Ju mer jag tänker på det, ju mer tror jag på-
- att denna vansinniga handling är uttänkt av smart folk på högsta ort.
Det är ingen parentes.
Det är en del av Sovjets globala strategi och av nazisternas.
Vi kan inte se skogen för alla träd.
Menar du att Hitler och Stalin...?
Det är ju vansinne. I vilket syfte?
Ditt sinne har blivit förvridet av att umgås med spioner och intrigmakare.
Europas två starkaste ledare är bland de största intrigmakarna.
- Vem är det? - Tchernov.
Ett ögonblick.
Vad är det som händer?
Jag beklagar att jag stör dig. Dobrynski är försvunnen.
- Vad menar du? - Han har inte kommit hem.
Hans fru ringde Galinin. Han väntar på ditt kontor.
Låt bilen stå. Det står en taxi och väntar.
Utmärkt. Jag ska bara klä mig.
Vänta på mig i taxin.
- Har de fattat misstanke? - Nej.
Jag är andre befälhavare. Därför får jag veta det först.
Vladimir Petrovich. Vassili Parfinovich.
Vi beklagar att vi väcker dig mitt i natten-
- men vet du var general Dobrynski befinner sig?
Jag vet inte. Jag har förstått att hans fru letar efter honom.
Han berättade att han hade fullt upp i dag.
- När sa han det? - I går.
- Har du sett honom i dag? - Nej. Jag har varit på kontoret.
Du hade inte avtalat att träffa honom nånstans i stan?
Nej.
- Var fanns du klockan 13? - Hos sömmerskan med min fru.
Avtalade du att träffa honom kl. 13 på La Muettes tunnelbanestation?
- Vad får dig att tro det? - Det här.
Dobrynski lämnade ett meddelande på sitt skrivbord.
"I dag kl. 13 harjag ett möte med Voronin på La Muettes station."
"Vi ska träffa en tysk officer från den tyska ambassaden."
"Mötet har arrangerats av Voronin."
"Det kan vara en fälla. Därför efterlämnarjag detta meddelande."
Känner du igen handstilen?
Nej.
Jag tror att det är förfalskat. Det är stavfel här.
Det är inte Dobrynskis. Det är förfalskat.
Förfalskat eller ej, så går vi till polisen.
Jag följer gärna med.
Kom med, Vladimir Petrovich.
- Vad är det? - Kom med.
Såg du hur det ryckte i honom då du sa kl. 13?
Håll ett öga på honom. Han är kanske mindre stöddig inför polisen.
Vi får se.
- Var är Voronin? - Han väntar väl där nere.
Jubelidiot.
- Varför är det inget lyse? - Det fungerade tidigare.
Vi använder våra tändare.
Jag går först.
Han är inte ute på gatan.
Han kan ha hunnit ner till Champs-Elysées.
Jag hade goda anledningar att vara misstänksam.
Om inte du hade stoppat mig hade vi tagit honom.
Han kanske har åkt tillbaka till hotellet.
Jag tar en taxi.
- Är det du, Fiodor? - Kapten Tchernov.
Ett ögonblick.
Kom in.
Har Fiodor Alexandrovich kommit tillbaka? Vi letar efter honom.
- Han åkte ju iväg med er. - Ja, men han stack.
Han finns ingenstans.
Ni misstänker honom alltså. Annars hade han inte stuckit.
Var försiktiga. Han kan skjuta sig själv.
Han har ju inte gjort nåt. Vi var tillsammans hela dagen.
- Även kl. 13? - Då var jag hos sömmerskan.
- Det undersöker vi. - Hej då, frun.
Men det är sant.
Sömmerskan berättade att Fiodor inte stannade i väntrummet.
Han gick, och kom tillbaka en dryg timme senare.
Jag hörde honom komma in.
Det hittades aldrig några spår av varken Voronin eller Dobrynski.
Arsinoé var oklar om sitt alibi.
Ett tjeckoslovakiskt pass i parets namn hittades i deras hus.
Den tilltalade ombedes resa sig.
Hon åtalades för delaktighet-
- och fick trots tvivelaktiga bevis ett hårt fängelsestraff.
I fängelset förvärrades hennes tuberkulos.
Den 9 september 1940 amputerades hennes vänstra fot-
- och hon dog en månad senare.
EPILOG
Nyheten om en icke-angreppspakt mellan Tyskland och Sovjetunionen-
- chockerar de demokratiska länderna-
- som är förfärade över de två nationernas dubbelspel.
KRIG
NEDERLAG
EVAKUERING
OCKUPATION
Kom in.
- God morgon, generalen. - God morgon.
Vi har gripit er hyresvärd, herr Semenov, för svarta börs-handel.
Vår undersökning avslöjade att han var spion för Sovjetunionen.
Vi hittade dessa ritningar över ert kontor och hans lägenhet nedanför.
Titta på märkena.
På dessa ställen fanns det...
...mikrofoner.
Löjtnanten, låt arbetet ligga ett ögonblick.
Var snäll och följ med mig ner, generalen.
- Löjtnanten, hör ni mig? - Javisst!
- Säg ett par ord till er man. - Javisst!
- Hör ni det? - Ja.
Semenov erkände.
Allt som hade sagts en trappa upp, rapporterades till Sovjets ambassad.
Då kriget kom, gick han över till svarta börs-handel. Ett stort misstag.
Det förklarar allt. Minns ni Voronin-fallet?
Spionen som förde bort Dobrynski? Tror ni han gömde sig här?
Troligtvis. Semenov lyssnade och lät Voronin gömma sig här.
- Eller så knackade Voronin på. - Ja, det är möjligt.
Låt oss undersöka en sak.
Det släcker i trapphuset.
Lyset gick då vi gick ner. Det var för att försinka oss.
Jag skulle aldrig ha misstänkt Semenov. Han var så diskret.
Det är man som regel i hans yrke.
Då vi var hos polisen tog han sin tillflykt till Sovjets ambassad.
Och sedan...
Det är ett stort mysterium, men jag har min egen teori.
Jag noterade en artikel i Gringoire i oktober 1937-
- bara tre veckor efter bortförandet.
Ryssarna tog honom till Marseille och skickade honom vidare till Barcelona.
Där hölls han fången av GPU i samma fängelse-
- där antistalinisten Andréas Nin mördades.
Voronin måste ha mött samma öde. Likviderad.
En avslöjad agent kan inte längre användas till något.
Om han inte fördes till Moskva och avrättades där.
Det kanske skedde i ambassadens källare. Tråkig historia.
Han var en duktig man. Jag tycker synd om honom.
Och hans stackars fru, Arsinoé. Hon dömdes visst oskyldig.
Sitter hon fortfarande i fängelse?
Nej, hon är död.
Svensk text: Maria Johansson Scandinavian Text Service
Ripped by: SkyFury